22/2005. (VI. 24.) EüM rendelet
a rezgésexpozíciónak kitett munkavállalókra vonatkozó minimális egészségi és munkabiztonsági követelményekrõl
A munkavédelemrõl szóló 1993. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Mvt.) 88. §-a (2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján - a foglalkoztatáspolitikai és munkaügyi miniszterrel egyetértésben - a következõket rendelem el:
1. § E rendelet elõírásait a szervezett munkavégzés keretében végzett minden olyan tevékenységre alkalmazni kell, amikor a munkavégzés során a munkavállalók mechanikai rezgés okozta kockázatnak ténylegesen vagy vélhetõen ki vannak téve.
2. § E rendelet alkalmazásában:
a) kéz/kar rezgés: olyan a kézre/karra ható mechanikai rezgés, amely az emberi kéz-kar rendszerre továbbítva a munkavállaló számára egészségi és biztonsági kockázatokat jelent, különösen érrendszeri, csont-, izom-, ízületi, illetve idegrendszeri elváltozások formájában;
b) az egész testre ható rezgés: olyan mechanikai rezgés, amelynek átvitele az egész testre a munkavállalók számára gerincelváltozások formájában egészségi és biztonsági kockázatokat jelent;
c) rezgésmérés: a munkavégzés során keletkezõ rezgés mérése a munkaeszköz, munkafolyamat rezgésszintjének meghatározására;
d) rezgésvizsgálat: a munkavállaló rezgésexpozíciójának meghatározása céljából végzett mérés.
3. § (1) Kéz/kar rezgés esetén:
a) a napi megengedett expozíciós határérték napi 8 órás referencia-idõszakra vonatkoztatva, négyzetes középértékben (rms-ben) mérve 5 m/s2, hideg/nedves munkakörnyezetben 2,5 m/s2. Továbbá az S idõállandóval mért legnagyobb súlyozott gyorsulás az 50 m/s2-et nem lépheti túl;
b) a prevenciós határérték napi 8 órás referencia-idõszakra vonatkoztatva 2,5 m/s2;
c) a határérték napi 8 órás behatási idõtartamra van megállapítva. Ettõl eltérõ expozíciós idõ esetén a határérték kiszámítására az MSZ EN ISO 5349-1:2001 szabvány 5.3. pontban megadott (2) képlet az irányadó.
A munkavállaló kéz/kar rezgésexpozícióját a melléklet I. részének 1. pontja alapján kell meghatározni.
(2) Egész testre ható rezgés esetén:
a) a napi megengedett expozíciós határérték 8 órás referencia-idõszakra vonatkoztatva 1,15 m/s2. A pillanatnyi rezgésgyorsulás csúcsértéke S idõállandóval mérve a 10 m/s2-et nem haladhatja meg;
b) a prevenciós határérték 8 órás referencia-idõszakra vonatkoztatva 0,5 m/s2.
A munkavállaló egész testre ható rezgés expozícióját a melléklet II. részének 1. pontja alapján kell felmérni vagy megmérni.
4. § (1) Az Mvt. 54. §-ának (2) bekezdése szerinti kockázatértékelés (a továbbiakban: kockázatértékelés) keretében a munkáltató köteles minõségileg, illetve szükség esetén mennyiségileg (méréssel) értékelni azokat a mechanikai rezgésszinteket, melyeknek a munkavállalók ki vannak téve. A megfelelõ méréseket a melléklet I. részének 2. pontja vagy II. részének 2. pontja szerint kell végrehajtani.
(2) A mechanikai rezgésexpozíció mértéke minõségi értékelését az egyes munkafolyamatok vizsgálatával, illetve a használt berendezés vagy berendezéstípus által kibocsátott rezgés valószínû mértékérõl a gyártó által adott információk figyelembevételével kell elvégezni.
(3) A mennyiségi kockázatértékelés elkészítéséhez rezgésmérést kell végezni:
a) az új létesítmény, gép, berendezés (a továbbiakban: munkaeszköz) üzembe helyezése során, kivéve amikor a gyártó által adott információ alapján a rezgésszint a prevenciós határértéket nem éri el;
b) meglevõ létesítmény, munkaeszköz átalakításakor, új helyre telepítésekor, valamint technológia- és termékváltás esetén, ha az átalakítás, illetve a változtatás a rezgésterhelés mértékét módosíthatja;
c) munkakör kialakításakor;
d) foglalkozási eredetû egészségkárosodás vagy annak gyanúja, panaszbejelentés, másodfokú eljárás vagy az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, illetve igazgatósági szervei, továbbá bíróság megkeresése esetén, valamint ha jogerõs hatósági határozat írja elõ.
(4) A (3) bekezdés d) pontja szerinti esetben - arra akkreditált szervezet (laboratórium) bevonásával - rezgésvizsgálatot is kell végezni.
(5) Az (1) bekezdés szerinti kockázatértékelést az elõírt szakképesítéssel rendelkezõ személynek kell megtervezni és elvégezni az Mvt. 54. §-ának (3) bekezdésében foglalt idõközönként. A mechanikai rezgésexpozícióról szerzett adatokat olyan formában kell megõrizni, amely lehetõvé teszi a késõbbi betekintést is.
(6) A kockázatértékelés során különösen a következõket kell figyelembe venni:
a) az expozíció mértékét, típusát és idõtartamát, beleértve minden szakaszos vagy impulzív rezgésexpozíciót is;
b) a 3. § szerinti expozíciós és prevenciós határértékeket;
c) a különösen nagy kockázatnak kitett munkavállalók egészségét és biztonságát érintõ bármilyen hatást;
d) bármely, a munkavállaló egészségét érintõ olyan közvetett hatást, amely a mechanikai rezgés és a munkahely, vagy egyéb munkaeszköz közötti kölcsönhatásból ered;
e) az alkalmazott munkaeszköz gyártója által szolgáltatott információkat;
f) a mechanikai rezgésexpozíció szintjét csökkentõ, helyettesítõ eszközök meglétét;
g) a munkáltató felelõssége alá tartozó, a munkaidõn túli egész testre kiható rezgés mértékét;
h) a sajátos munkakörnyezeti tényezõket (alacsony hõmérséklet stb.);
i) a munkavédelmi felügyelõségtõl, illetve a foglalkozás-egészségügyi szolgálattól kapott információkat, beleértve a tudományos publikációkat is.
(7) A munkáltatónak olyan kockázatértékeléssel kell rendelkeznie, amely meghatározza, hogy milyen intézkedéseket kell megtenni az 5. § és 6. § rendelkezései szerint. A kockázatértékelésnek papír alapú adathordozón hozzáférhetõnek kell lennie.
(8) A kockázatértékelést évenként aktualizálni kell, soron kívül akkor kell felülvizsgálni, ha olyan változás következett be, amely azt szükségessé teszi, vagy ha az egészségügyi vizsgálat eredménye azt indokolja.
5. § (1) A mechanikai rezgésexpozícióból eredõ kockázatokat a forrásnál kell kiküszöbölni vagy minimális szintre csökkenteni.
(2) Amennyiben a kockázatértékelés szerinti prevenciós határértékeket [3. § (1) bekezdés b) és a (2) bekezdés b) pontja] túllépik, a munkáltatónak olyan mûszaki-technikai, illetve szervezési intézkedést kell hoznia, amely biztosítja a mechanikai rezgés és a kapcsolódó kockázatok lehetõ legalacsonyabb szintre csökkentését. Ilyen intézkedés lehet:
a) más munkamódszerek bevezetése, amelyek kevesebb mechanikai rezgésexpozícióval járnak;
b) az ergonómiai követelményeknek megfelelõ munkaeszközök alkalmazása, amelyek - figyelembe véve az elvégzendõ munkát is - a lehetõ legkisebb mértékû rezgést idézik elõ;
c) kiegészítõ eszköz használata, amely csökkenti a rezgés okozta károsodások veszélyét (az egész test rezgést hatékonyan csökkentõ ülés, a kéz/karra átvitt rezgés mértékét csökkentõ fogantyú, védõkesztyû stb.);
d) a munkaeszközök, a munkahelyek és a munkahelyi berendezések megfelelõ karbantartása;
e) a munkahelyek és a munkavégzés helyszíneinek kialakítása és elrendezése;
f) a munkavállalók megfelelõ tájékoztatása és képzése a munkaeszközök megfelelõ és biztonságos használatáról, a mechanikai rezgésexpozíció minimális szintre való csökkentése érdekében;
g) az expozíció idõtartamának és intenzitásának korlátozása;
h) megfelelõ munkabeosztás, pihenõidõk beiktatásával;
i) megfelelõ védõruházat biztosítása a munkavállaló alacsony hõmérséklettõl és nedvességtõl való védelme érdekében.
(3) A munkavállaló - a 8. §-ban foglaltak kivételével - nem tehetõ ki az expozíciós határérték feletti rezgésnek.
(4) Ha a munkavállaló rezgésterhelése túllépi az expozíciós határértéket, a munkáltatónak azonnal intézkednie kell annak érdekében, hogy az expozíció mértéke a határérték alá csökkenjen. Az intézkedést követõen meghatározza azokat az okokat, amelyek a határérték-túllépést elõidézték, egyidejûleg a (2) bekezdés szerinti intézkedések kiegészítésével biztosítja, hogy a feltárt okból ismételt túllépésre ne kerüljön sor.
(5) A munkáltató (2)-(4) bekezdés szerinti intézkedéseit a fokozottan veszélyeztetett munkavállalói csoportoknál is értelemszerûen alkalmazni kell.
6. § (1) A munkáltató megfelelõ intézkedésekkel biztosítja, hogy az érintett munkavállalók és képviselõik oktatás és tájékoztatás keretében megismerjék a munkahelyük kockázatértékelése eredményeit, különösen:
a) a mechanikai rezgés okozta veszélyek megelõzése, illetve csökkentése érdekében hozott intézkedéseket;
b) az expozíciós és a prevenciós határértékeket;
c) a mechanikai rezgésexpozíció minõségi és mennyiségi értékelését, valamint az alkalmazott munkaeszközöktõl eredõ lehetséges sérüléseket, károsodásokat;
d) a sérülésekre és az egészségkárosodásokra utaló jelek felismerésének és bejelentésének indokait és módját;
e) azokat a körülményeket, amelyek a munkavállalók munkaköri alkalmasságának vizsgálatát indokolják;
f) a biztonságos munkavégzés, munkaeszköz-használat szabályait a mechanikai rezgésexpozíció minimális szintre való csökkentése érdekében.
(2) A mechanikai rezgésexpozícióból eredõ kockázattal érintett munkavállalók e kockázat valamennyi kérdését illetõen jogosultak a tájékoztatásra, konzultációra, részükre biztosítani kell a képzésen, valamint a konzultáción való részvétel lehetõségét.
7. § (1) A munkavállalók külön jogszabály szerinti munkaköri alkalmassági orvosi vizsgálatának célja a rezgésexpozícióban dolgozó esetében, hogy lehetõvé váljon a munkával összefüggõ bármely rendellenesség kialakulásának megelõzése, illetve korai diagnosztizálása.
(2) A prevenciós határértéket meghaladó mértékû behatás esetén a munkavállalót minden esetben soron kívüli foglalkozás-egészségügyi orvosi vizsgálatra kell küldeni.
(3) A foglalkozás-egészségügyi szolgálat a rezgésexpozíciónak kitett munkavállalóról a külön jogszabály szerint vezeti az egészségügyi dokumentációt. Az egészségügyi dokumentáció másolatát kérésre az illetékes munkavédelmi felügyelõség rendelkezésére kell bocsátani. A munkavállaló részére biztosítani kell a rá vonatkozó egészségügyi dokumentáció megismerésének lehetõségét.
(4) Ha az orvosi vizsgálat megállapítja, hogy a munkavállalónál olyan betegség vagy egészségkárosodás azonosítható, amely a foglalkozás-egészségügyi szolgálat orvosának álláspontja szerint a munkahelyi mechanikus rezgésexpozíció következménye:
a) a munkavállalót az orvosnak tájékoztatnia kell a rá vonatkozó eredményrõl, különösen az expozíció megszûnése után kötelezõen elvégzendõ orvosi vizsgálatról;
b) a munkáltatót tájékoztatni kell az egészségügyi vizsgálat minden, az egészséget nem veszélyeztetõ és biztonságos munkavégzés feltételeinek biztosításához szükséges fontos, személyes adatnak nem minõsülõ eredményérõl.
(5) A (4) bekezdés szerinti betegségrõl vagy egészségkárosodásról történõ tudomásszerzés esetén a munkáltató köteles:
a) áttekinteni a 4. § szerint végrehajtott kockázatértékelést,
b) ellenõrizni a kockázatok megszüntetése vagy csökkentése érdekében bevezetett 5. § szerinti intézkedéseket,
c) figyelembe venni a kockázatértékelést végzõ személy, a foglalkozás-egészségügyi orvos, illetve az illetékes hatóság javaslatát az 5. § szerinti intézkedések végrehajtása során,
d) a munkavállalót olyan munkakörben foglalkoztatni, ahol nem áll fenn a további expozíció veszélye, és
e) intézkedni a soron kívüli orvosi vizsgálatról,
f) gondoskodni azon munkavállalók egészségi állapotának a felmérésérõl, akik hasonló mértékû rezgésexpozíciónak voltak kitéve.
8. § (1) Egész testre ható rezgés vonatkozásában, a tengeri hajózásban és a légi szállításban egyedi engedély alapján, e jogszabályban megadott határérték alól az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Fõfelügyelõség (a továbbiakban: OMMF) - amennyiben a munkaegészségügyi követelményeknek való megfelelõséget megállapította - kérelemre felmentést adhat. A kérelemhez csatolni kell az Országos Munkahigiénés és Foglalkozás-egészségügyi Intézet által elõzetesen kiállított szakvéleményt.
(2) Az 5. § (3) bekezdésében foglalt elõírás betartása alól felmentés abban az esetben adható, ha a munkavállaló mechanikus rezgésexpozíciója a 3. §-ban meghatározott prevenciós határértékek alatt van, de idõnként jelentõsen változik, és esetenként túllépi az expozíciós határértéket. Ez esetben azonban a 40 órára számított expozíciós értéknek kevesebbnek kell lennie a 3. §-ban megadott expozíciós határértéknél és méréssel kell igazolni, hogy a változó expozícióban rejlõ kockázatok kisebbek az expozíciós határértékben rejlõ kockázatoknál.
(3) A 3. §-ban megadott expozíciós határértékek alóli felmentés megadásánál annak indoklását pontosan rögzíteni szükséges. A felmentést négyévente felül kell vizsgálni, és ha az azt megalapozó körülmények megszûnnek, vissza kell vonni.
9. § Ez a rendelet az Európai Unió alábbi irányelvének való megfelelést szolgálja: a Parlament és a Tanács 2002/44/EK irányelve (2002. június 25.) a munkavállalók fizikai tényezõk (vibráció) hatásából keletkezõ kockázatoknak való expozíciójára vonatkozó egészségügyi és biztonsági minimum-követelményekrõl [tizenhatodik egyedi irányelv a 89/391/EGK irányelv 16. cikke (1) bekezdésének értelmében].
10. § (1) Ez a rendelet 2005. július 1. napján lép hatályba.
(2) Az 5. § (3) bekezdésében írt kötelezettségek végrehajtásának határideje 2010. július 6. azon munkaeszközök esetében, amelyeket 2007. július 7. elõtt bocsátanak a munkavállalók rendelkezésére, és amelyek használatánál - figyelembe véve a legújabb technikai elõrelépéseket, illetve szervezési intézkedéseket is - az expozíciós határértékek nem tarthatók be.
(3) a)
b)
c)
(4) E rendelet hatálybalépésével egyidejûleg hatályát veszti a dolgozók bõrvédõ készítménnyel történõ ellátásáról szóló 2/1983. (II. 14.) EüM rendelet, valamint az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat átszervezésével kapcsolatos egyes miniszteri rendeletek módosításáról szóló 6/1999. (IV. 2.) EüM rendelet 5. §-a.
Melléklet a 22/2005. (VI. 24.) EüM rendelethez
A kéz/kar és az egész testre ható rezgésexpozíció meghatározása
I. Kéz/kar rezgés
1. A kockázat értékelése
A kéz/kar rezgésexpozíció meghatározása az MSZ EN ISO 5349-1:2001 szabvány 5. pontja által meghatározott módon történjen. Egyirányú gyorsulásérzékelõ és/vagy vektoriálisan nem összegzõ mérõmûszer használata esetén az MSZ EN ISO 5349-2:2001 szabvány 6.1. pontjában foglaltak szerint kell eljárni.
A kockázat meghatározásánál és felmérésénél figyelembe kell venni a 4. §-ban, 5. §-ban és 6. §-ban foglaltakat is.
2. A mérés
a) A használt mérõmûszer és mérési módszer feleljen meg az MSZ EN ISO 5349-1:2001 szabvány 4. pontjának.
b) A kétkezi eszközöknél külön-külön mindegyik kézen el kell végezni a mérést. Az expozíciót a két mérés közül a magasabb értékre kell meghatározni, de a másik értékrõl is lehet információt szolgáltatni.
3. Egyéni védõeszközök
Az egyéni védõeszközökre vonatkozó elõírásokat a 65/1999. (XII. 22.) EüM rendelet tartalmazza.
II. Egész testre ható rezgés
1. A kockázat értékelése
a) A rezgésexpozíció meghatározása az MSZ ISO 2631-1:2002 szabvány 6.1. és 6.5. pontja által meghatározott módon, értékelése a szabvány 7. fejezetében foglaltak figyelembevételével - az 1,4awx, 1,4awy, awz (ülõ vagy álló dolgozóra meghatározott) derékszögû koordináta-rendszerben -, 8 órára vonatkoztatott négyzetes középértéke (egyenértékû rezgésgyorsulás) számítása alapján történik.
b) Ha a rezgés két vagy több irányban összemérhetõ nagyságú, akkor az egészségkárosodási kockázatot a vektoriálisan összegzett eredõ érték alapján kell értékelni.
c) A megadott mérési és értékelési módszerek fokozott figyelmet igénylõ munkahelyekre vonatkozóan nem alkalmazhatók.
d) A kockázat értékelésénél figyelembe kell venni a 4. §-ban, 5. §-ban és 6. §-ban foglaltakat is.
2. A mérés
A mérésnél a használt mérõmûszer és mérési módszer feleljen meg az MSZ ISO 2631-1:2002 szabvány 5. pontjában foglaltaknak.